-
PARTRA SODORTA A TENGER
Joseph Conrad: Amy Foster című novellája alapján
- Nézd, anya. A tenger! - Igen.
Onnan jöttéI.
Amy!
A lányom rosszul van, Amy. Magát kéreti.
Elküldettem Dr. Kennedyért is.
Indulj!
Ne féljen, Swaffer kisasszony. Nem hagyom magára.
Köszönöm a gondoskodást, Amy. Most már nem lesz szükség rád.
Itt akartam maradni mellette éjszakára.
Ha szükséges lesz, én maradok.
A doktor úr ellát, Amy.
ÁIdjon meg az Isten.
Nem kellett volna ilyen kíméletlennek lennie.
- Meg fog halni, anya? - Vele van a doktor úr.
Gyerünk, fiatalember.
Miért gyűlöli úgy ezt a lányt?
Maga is együgyűnek tartja?
Nem szándékozom Amy Fosterrel foglalkozni.
FennáII az üszkösödés veszélye.
Ki kell vágnom a fertőzött részt, különben még ma meghal.
Ez talán feljogosít arra, hogy bátorkodjam megkérdezni, -
- tudom, hogy nem szívesen foglalkozik Amyvel, -
- de könnyebb volna nekem, ha ismerném a teljes történetet.
- Ha meghalok... - Nem fog meghalni!
Nem engedem meg.
Talán csillapítaná a lázamat. És a magáét is.
A teljes történetet senki sem tudja.
De én talán mégis többet tudok, mint mások.
A fiatalember azt mondta, hogy fent lakott a hegyekben, -
- valahol messze, a Kárpátokban.
Jankó volt a neve.
A családja eladott a földjéből, hogy fizesse Jankó utazását.
Jankó testesítette meg mindannyiuk álmát: Létezik egy jobb világ.
A szabadság földje!
Ő úgy nevezte "az igazi arany földje".
Amerika!
Jankó...
- Jankó! Ltt vagyok! - Sztefan!
- Mi vagyunk a szerencsések! - Mi vagyunk a szerencsések?
Isten veletek!
Hosszú és fárasztó volt az utazás.
Jankót és társait lezárt marhavagonokban vitték.
Piszkosak, éhesek voltak, és fáztak.
Végül megérkeztek a kikötőbe, ahol várt rájuk a hajó.
HAMBURG, NÉMETORSZÁG
Sztefan!
Amerikában találkozunk!
Amerikában!
Legalább álmodott arról, hogy társat talál.
- De csak lidércnyomást taláIt. - Amíg nem taláIkozott Amyvel.
A sors kifürkészhetetlen és kegyetlen.
Olyan elszántan vádolja, mint akik azt mondják, ő volt a vihar oka.
Maga sérteget engem.
Én viszolygok a babonaságtóI.
De azt nem tagadom, hogy mindig furcsának tartottam őt.
Amy születését botrányok tarkították.
A családja 12 évesen odaadta Smith nagygazdához szolgálni.
Bevallom, mindig rejtélyes lény volt számomra, de -
- sohasem tartottam boszorkánynak vagy együgyűnek.
Na, indulj!
Tom! William! Vigyétek hátra a lovakat! Gyorsan!
Micsoda pokoli vihar!
Hajtsátok be a disznókat!
Amy!
Mi a fene van?
Amy!
Miért vagy sötétben? Menj, csinálj az úrnak egy erős teát.
- Mi van? - Felfordult hajó a kikötőben!
A fiaink!
Hol vannak a fiaink?
Ne siránkozzon. Bevándorlókat vitt, nem a mi hajónk volt.
Nem a miénk?
Hála legyen az Istennek!
- Hallgasson! - Jaj! A tenger elátkoz ezért.
- Ez az átok! - Erre, erre.
- Mindannyiunkat sújt az átok! - Elég legyen!
Senkit sem fog sújtani közületek!
De teljesíteni kell tragikus kötelességünket.
Gondoskodjanak róla, asszonyok.
Mi pedig végezzük a dolgunkat.
Meg tudott menteni valakit?
Megnéztem mindet. Egy sincs közöttük életben.
"Nem voltam biztonságban, nem is pihentem, -
- meg sem áIItam. A baj mégis megérkezett."
Itt már nincs mit tenni.
Ezek a lelkek már a te kezedben vannak!
Az élők betegsége nem várhat a holtak miatt.
Amy! Reteszeld be az ajtót!
Menj el az ablaktóI!
William!
Egy vadember van a ház előtt!
- Mi az ördög van veled? - Egy bolond van az udvaron.
Majd én eltakarítom a gazembert.
Megemlegeti még, hogy asszonyokat ijesztgetett!
Elintézem én!
Na, gyerünk! Mutasd magad!
Nyugalom, barátom...
Ha nem heveskedsz, szépen megegyezünk.
Köszönöm, uram, ha megpihenhetek a birtokodon.
- Nem csináltam semmi rosszat. - Menj be oda.
Nem vagyok koldus. Utas vagyok.
Ereszd el! Ereszd el!
Ne bántsa!
- Nem akart rosszat. - Menj be a házba!
Befelé! És végezd a dolgod!
Meg tudja enni ezt?
Kedves kisasszony...
Köszönöm, hogy ilyen gyorsan eljött, Swaffer úr.
Ez az alak bolond, mint a kerge baknyúI.
Én úgy emlékszem, a baknyúI normális, mint a többi áIlat.
Én csak azt akarom mondani, de mások is mondják, hogy -
- talán bolondokházábóI szökött. A véleménye meg fog nyugtatni, -
- bár tudom, hogy ezek a mániákusok ravaszok is tudnak lenni!
Amikor leütöttem, olyan volt, mint a Malkin-lápi vadember.
Az is megfordult a fejemben, hogy ő az. Vigyázzon, uram, nagyon vad.
Olyan koszos volt, mint egy disznó!
Te nyitottad ki az ajtót? Megölhetett volna bennünket!
- Piszkos volt. - Te megmostad? Úristen!
Ha nem volnáI féIkegyelmű, azt hinném, boszorkány vagy.
Ezt az embert egy jó borbélynak kéne kezelésbe vennie.
De, mint tudjuk, ilyen nincs a környéken.
Ez igaz, uram.
De továbbra is azt mondom, hogy nem tudom, mit csináljak vele.
Bizarr...
Többet nem látjuk. Most már törődjön vele Swaffer!
Nem felejtem el, kedves kisasszony!
Soha, soha!
Szörnyű lehetett elesettnek lenni, idegen földön.
Azon a télen Jankó nagyon szenvedett a magányosságtól.
Nekem juhokat kell őriznem, nem árkot ásnom más szarának!
Swaffer elfelejtette, melyik században élünk!
Te majd dolgozol eleget kettőnk helyett.
Bért nem kapott. Úgy dolgozott, mint egy rabszolga.
A nyelvet nem beszélte, azt sem tudta elmondani, honnan jött.
Később elmondta, hogy egyetlen vigasza az volt, -
- ha eszébe jutott a lány, aki kenyeret adott neki.
Nem tudom, Amy gondolt-e rá valaha.
Az ő élete változatlanul folyt tovább.
Minden vasárnap meg kellett látogatnia a szüleit.
KéstéI.
- Jó napot, anya, apa... - Miért jön vissza folyton?
- Hogy segítsen az anyjának. - Furcsa teremtés.
Nem csoda, ahogy te bánsz vele...
A madarakba is beléfojtod a szót a fán.
- Én teszek ételt a tányérjára. - Ő tesz ételt az asztalunkra!
- A házamban én parancsolok! - Ez Swaffer háza.
Folyton az orrom alá dörgölöd! Restellkedik az ember a lány miatt.
- Isaac! - Minden vackot összeszed a parton!
Mindenki tudja.
Hova mész?
- SzóItam hozzád! - Isaac!
Isaacet apja a házassága miatt kizárta az örökségből.
Isaac attól kezdve minden bajért Amyt tette felelőssé.
Amy fegyvere velük szemben a hallgatás volt.
Kirekesztették őt a közösségéből, a szeretetét a tengerre árasztotta.
A tenger azonban nem viszonozta a szeretetet.
Sakk!
Az a gyanúm, hogy megint megvert.
A sakkban kemény szíve van, de nem ad a munkásainak szabadnapot?
Nem nevezhető munkásomnak.
Smith fogta meg a tanyáján.
Azt mondta, hogy bolond.
Maga világlátott ember.
Mondja, nem hindu ez véletlenül?
Nem hindu, hacsak nem ment át nagy átalakuláson.
Nekem a baszkokat juttatja eszembe.
Beszél spanyolul, senor?
Most Angliában van.
Beszél franciául? Ért engem?
Köszönöm, uram.
Pár szót megtanult a lányomtóI.
Jankó GuráInak nevezi magát.
Jankó... Kérem...
Hogyne, tessék.
Moszkva... Tolsztoj, Csehov!
A fenébe... Gondolkozzon!
- Volga... Kijev! - Kijev az én hazám fővárosa!
Ez egy orosz!
- Azok mind nagy sakkozók. - Én Amerikába indultam.
Amerikába.
- Mióta van itt ez az ember? - Néhány hónapja.
- A lányom jobban tudja... - Február 18-a óta.
Aznap sodorta ki a tenger az áIdozatait.
A szörnyű katasztrófa egyetlen túlélője van itt.
Dr. James Kennedy.
Kennedy.
Vajon tudja, hogy minden társa elpusztult?
Nem tudom.
Ha néha tudja néIkülözni, megpróbáInám tanítani angolul.
Semmi akadálya.
Ha ő meg sakkozni tanítja, magának is haszna lesz belőle.
Üljön le.
Egyen.
Ezt mostantóI rendszeresen kapja.
Pénz!
Csak nappal dolgozik, a vasárnap szabad.
A szabad idejével maga gazdáIkodik.
Van egy lány a birtokon.
Egy lány? Amyre gondolsz?
Amy... Talán ez a neve.
Kedves hölgy... Nagyon szépség.
Amy? Swaffer kancájával több szerencséd lenne!
Jobban is éreznéd magad vele!
Meghozta a fát, Swaffer úr? William örülni fog.
- Még az árat nem hallotta. - Jöjjön be teázni.
- Egy tea nagyon jóI fog esni. - Maguk maradjanak kint.
Köszönöm.
VárjáI, Amy.
Van egy perced szegény öreg apádnak?
Apa...
Tudtad, hogy ez a legény kedves hölgynek tart?
"Nagyon szépség!"
Tényleg nagyon csinos vagy ebben a kötényben.
Nem érti a tréfát.
Nem kéred a süteményedet?
- Nem, Kennedy, lép nem jó. - "Ez nem jó lépés."
Ez nem jó lépés. Pontosan!
Gyorsabban tanulsz angolul, mint én sakkozni.
- Miss segít nekem. - Miss Swaffer...
Miért van Miss... szék-kocsiban?
Húsz évvel ezelőtt menyasszony volt.
Az esküvője előtti napon leesett a lóróI.
Szeretett lovagolni. Akkor eltört a gerince.
Az esküvőt a vőlegény csendben elfelejtette, de Miss Swaffer soha.
Ezért visel mindig fekete ruhát?
Ez elég ok volna rá.
Maga miért nem nősült, Kennedy?
Én voltam nős. Egy emberöltővel ezelőtt.
Két emberöltővel... A feleségem és a fiam...
A '74-es tífuszjárvány elvitte mindkettőt. Egyetlen éjszaka.
- De maga nem visel feketét. - Nem.
A sakk mint az életben.
Embernek kell nézni előre.
Messze előre.
Matt.
Ne olyan gyorsan.
Itt egy szép disznófej magának.
Itt a szalag és a visszajáró.
Parancsol, uram?
Ejha! Egy pillanatra azt hittem, a walesi herceg az!
Ez jó és erős, de ez jobb.
- Igazi ruha. Mint magának. - Biztosan nagyon elegáns.
- És a másik? - Az nekem titkos.
- "Az az én titkom." - Az az én titkom.
Mindenkinek joga van hozzá, hogy titka legyen.
Különösen, ha jó öltönye van.
Kedves hölgy...
Bocsásson meg.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Szeretném, ha... engedelmet... ha volna olyan jó...
Bocsásson meg. Szeretnék sétáIni magával.
Jön?
Istenanya áldja meg!
Köszönöm.
Mikor jöhetek újra?
- Vasárnap van kimenőm. - Vasárnap... Köszönöm.
Amy? Felsúroltad már a padlót?
- Köszönöm, Uram! - Te agyalágyult bolond!
- Na, nézd csak, ki van itt. - Az a cigány...
Swaffer tudja, hogy szabadon mászkáIsz?
Ez valami epilepsziás, Malcolm, én mondom.
Mi az ördög?! Aztán hazaérj, mire az asszonyod megjön!
Hát ezt nem gondoltam volna!
Remélem, tudod, mit csináIsz, kisasszony. Hallod?
Ha apád megtudja, nagyon ráfizetsz!
- A ti országotok szép? - Igen. És jólelkűek az emberek.
- Ez a... ...a tenger.
Az ősi tenger... A sötét tenger. A kegyetlen tenger.
- Ahonnan te jöttéI. - Én csak sötétségre emlékszem, -
- széIre és gyerekek sírására.
Ott fekszik a föld összes szíve, azok, akik nem szerethettek, -
- akik csak féItek. És várnak az újjászületésre.
Ez nem keresztény tanítás.
Te is őrült vagy, ha összeáIIsz olyannal, aki zavarodott.
Ha a szemébe néztéI volna, úgy, mint én, -
- te is látnád, hogy az az ember veszélyes.
Hallgass Smith-ékre, ők jót akarnak neked.
- Már rólunk beszéI az egész város. - Nem először.
- Ebben van gyakorlatunk. - Férjnek régóta nem érsz sokat, -
- de igyekezhetnéI legalább, hogy jó apjuk legyéI a gyerekeidnek!
- Óvakodjon attóI az embertőI. - Nincs jogom mondani neki semmit.
- ApádnáI kellett volna maradnom. - De szeretem őt!
Menj, és áIlj össze azzal a cigánnyal!
Amy... A te korodban én is bolond voltam.
- Szerelmes voltam. - Te meg apa későn házasodtatok.
- Tudom, hogy már útban voltam. - Ez a bolondság végzetes.
- Isten ezzel vert meg minket, nőket. - Dobd ki a házambóI, Mary!
Semmi közöm hozzá, hogy hogyan éIsz, -
- de ha még egyszer a házam körül látlak, betöröm a fejed!
Szebben nem tudom mondani.